BONTONFILM uvádí
PÁD TŘETÍ ŘÍŠE
Připadá mi, jako bych tomu dítěti, té dětinské holce
měla zazlívat,
že tyhle hrůzy, to monstrum, včas neprokoukla.
Především že jsem tak nepředloženě se vším souhlasila.
Nebyla jsem přece žádná zapálená nacistka.
Když jsem se pak dostala do Berlína, ještě jsem mohla říct ne,
já tohle nechci dělat, neposílejte mě ani do Vůdcova hlavního stanu.
Ale neřekla jsem to. Na to jsem zas byla příliš zvědavá.
A ani by mě nenapadlo,
že mě osud postrčí tak daleko dopředu,
až na místo, o které jsem vůbec neusilovala.
A přesto si to nedokážu odpustit.
Dámy jsou tady.
Je to potvrzené. Můžou projít.
Listopad 1942
Vůdcův hlavní stan Wolfsschanze, Rastenburg, východní Prusko
Prosím, dámy, posaďte se.
Musím vás poprosit o chvilku strpení.
Vůdce teď krmí svého psa, za okamžik vás přijme.
Jak máme toho... jak se zdraví Vůdce?
Vůdce vás pozdraví jako první, vy jen odpovíte Heil, mein Führer!
A kdy se zdraví Heil Hitler?
Děláte si zbytečné starosti. Vůdce nehledá nové vojáky,
ale sekretářku.
Nejlíp uděláte, když se budete
chovat přirozeně, nestrojeně. Podíváme se, jestli už má čas.
Mein Führer, jsou tu dámy z Berlína.
ChtěI bych vám poděkovat, dámy, že jste přijely uprostřed noci,
ve válce čIověk bohužel není vždy pánem svého času.
-Smím se zeptat, jak se jmenujete? -Jmenuji se Margarethe Lorenzová...
-A odkud jste? -Z Fuldy. Heil, mein Führer.
-A jak se jmenujete vy? -Ula Putkammerová. Heil, mein Führer.
To klidně vynechte, dítě. Jen mi řekněte, odkud jste.
Z Frankfurtu nad Mohanem. Heil, mein Führer.
Já jsem ňáká Hannah Potrovská, pravá Berlíňačka...
teda z Pankowa.
Hedwig Brandtová z Crailsheimu ve Švábsku.
-A jak se jmenujete vy? -Jsem Traudl Humpsová z Mnichova.
Tak z Mnichova...
Vida... Začneme s vámi, slečno Humpsová...
Moje Blondi vám nic neudělá, je úžasně bystrá.
Vůbec je mnohem chytřejší než lidé.
Nejdřív si udělejte pohodlí.
Můžete být klidná... Sám dělám při diktátech chyby,
tolik jich ani udělat nemůžete.
Jste ještě velmi mladá. Kolik je vám let?
22, mein Führer.
Milí němečtí soukmenovci a soukmenovkyně!
Spolustraníci...
Myslím, že jde o vzácný jev,
když čIověk může po 20 letech předstoupit před své příznivce
s čistým štítem, aniž za tu dobu musel
něco měnit na svém programu...
Řekl bych, že to zkusíme ještě jednou.
Mám to! Vzal mě!
O dva a půI roku později Berlín, 20. dubna 1945
56. narozeniny Vůdce Adolfa Hitlera
-To je přece děIostřelectvo! -Kde by se tu vzalo děIostřelectvo?
Paní Jungeová, máte pravdu. To nejsou bomby, ale děla.
Jsou to Rusové. Opravdu skvělý dárek k narozeninám.
Burgdorfe, co se to děje? Odkud jde ta střelba?
Mein Führer, smím vám pogratulovat k narozeninám?
Centrum Berlína je pod děIostřeleckou palbou,
granáty udeřily u Reichstagu,
-a dokonce u nádraží Friedrichstrasse. -Odkud jde ta palba?
-Nevíme. Právě mluvím s Kollerem. -Dejte mi Kollera.
Kollere, víte, že je Berlín pod děIostřeleckou palbou?
-Ne. -Copak vy tu palbu neslyšíte?
-Ne. Jsem ve Wildparku Werder. -Ve městě je obrovský zmatek.
Rusové prý mají železniční most přes Odru.
Nepřítel nedostal přes Odru žádnou železniční baterii.
To nejsou dalekonosná děla.
Protiletecké stanoviště u zoo hlásí, že jde jen o malorážní děla.
Ruská baterie zaujala bojové postavení u Marzahnu.
To je jen 12 kilometrů do centra.
To už jsou Rusové tak blízko?
Celé vedení letectva by se měIo okamžitě pověsit.
To je neslýchané!
Rusové stojí 12 kilometrů od středu města
a já se to dozvím až na vlastní žádost.
Třeba se opravdu jedná o dalekonosná děla. Zmínil jste most přes Odru.
Nesmysl!
Tenhle Himmler je ale nafoukanej kašpar.
Pohlaváři, samí pohlaváři... ČIověku je na blití, jen se tam podívá.
Říká se, že Vůdce ještě dnes vydá rozkaz ''Clausewitz''.
Berlín jako frontové město. Tím ho nezachrání. Berlín padne.
Když tu Vůdce zůstane, tak s sebou strhne do zkázy celou Říši.
Musíme mu to rozmluvit. Promluvte ještě tamhle s Hewelem.
Je to jediný diplomat, na kterého Vůdce ještě dá.
Hewel už všechno zkusil. Věřte mi, nemá to smysl.
No tak promluvte se švagrovou.
Máte za ženu sestru Evy Braunové,
jste vlastně s Vůdcem příbuzný. Musíme zkusit všechno.
Berlín je Rusy prakticky obklíčený.
Jste mladý, brzy budete otcem.
-Chcete tu snad nechat život? -To rozhodně ne.
Pánové: Vůdce.
Heil!
Všechno ven! Rychle! Odcházíme během dvou hodin.
-Co se to tu děje? -Balíme, zdrháme.
-Proč? -Byl vydán rozkaz ''Clausewitz''.
Všechna ministerstva a vojenské úřady se stěhují z Berlína.
A kdo bude zásobovat obyvatele a vojáky, když všichni odejdou?
To se moc ptáte, profesore.
To je přece šílenství!
Pan profesor!
-Nemohu připustit, abyste evakuovali mou Správu. -Nemůžete to připustit...
Zásobování Berlína se zhroutí.
Dobrý voják si vždycky obživu sežene.
A až se bude ve městě bojovat, kde voják sebere stravu?
Vezme ji civilnímu obyvatelstvu.
-Za to já nemohu nést odpovědnost. -Je to rozkaz Vůdce!
Jako šéf úřadu podléhám SS a Himmlerovi.
Ale jako lékař jsem voják a wehrmacht tady zůstává.
Prosím, abyste to vzal v potaz.
Profesor zůstane v Berlíně. Ihned vystavte příslušná pověření.
Nasedat!
Vše pro Německo. Heil, mein Führer.
Mein Führer, já... Heil, mein Führer.
Nemůžou se dočkat, aby už vypadli.
Mě nejvíc vadí ta slizkost.
Nahlas Sieg heil, potají polib mi p... palec.
Mein Führer,
snažně vás prosím, opusťte Berlín. Ještě není pozdě.
Pozdě?
Hewele, pojďte sem na chvilku.
Jste přece také toho názoru, že bychom měli se Spojenci...
...dělat politiku.
Ano, měli bychom dělat politiku.
Politiku? Já už nebudu dělat politiku.
Z toho je mi zle.
Až budu po smrti, ještě se politiky naděláte dost.
V pořádku, milý Himmlere, můj věrný Heinrichu.
V pořádku. Jen běžte.
Mezi námi, ten čIověk je vyřízený.
Co čekat od někoho, kdo nekouří, nepije a ještě je vegetarián.
Vážně, Fegeleine, asi to budu muset vzít do vlastních rukou.
Berlín padne, a to během několika dnů.
Když bude Hitler mrtvý, s kým asi budou Spojenci vyjednávat?
Kde berete jistotu, že Spojenci vůbec budou vyjednávat?
Západ bude potřebovat moji SS, aby po válce udělala pořádek.
Stačí hodina s Eisenhowerem, a bude stejného názoru. První kontakty už jsou navázané.
-Buďte opatrný. To je vlastizrada. -Mám úplně jiné starosti.
Až budu stát před Eisenhowerem, co by bylo vhodnější?
Nacistický pozdrav nebo potřesení rukou?
Hele...
Čím pozdnější večer, tím milejší hosté...
Pánové... Vy už jste na odchodu?
ChtěI jsem s vámi promluvit.
Ty Vůdcovy rozkazy zničit všechna civilní zařízení...
Je mi líto, příteli, musím odjet. Navštivte mě někdy v Hohenlychenu.
Teď ale odjíždím se štábem na sever, budu podporovat boj o Berlín.
Speere, to bombardování našich měst má také svou dobrou stránku.
Bude mnohem snazší jen odklidit sutiny než všechno bourat.
Jakmile bude válka vyhraná, nová výstavba půjde velmi rychle.
Kolik tisíc hodin jsme nad těmi nádhernými návrhy spolu strávili!
Jste veliký génius, Speere.
Jen vy a já víme, že v naší Říši nemohou být
samé obchodní domy, továrny,
mrakodrapy a hotely.
Tato Třetí říše bude pokladnicí umění a kultury, co přetrvá věky.
Vidíme před sebou antická města, Akropoli.
Vidíme středověká města s jejich chrámy a víme,
že lidé potřebují takový střed.
Ano, Speere,
to byla má vize,
a stále ještě je.
Jestli chcete tyto plány uskutečnit, měI byste opustit Berlín.
-Evo, tak řekni konečně také něco! -On je Vůdce.
-On ví, co je správné. -Prosím, musíte z Berlína!
-Rusové nás prý už skoro odřízli. -Mé dítě, to já nedokážu,
připadal bych si jako tibetský mnich,
který spouští prázdný modlitební mlýnek.
Musím v Berlíně pokračovat v boji, nebo všechno prohrát.
Speere,
co vy myslíte?
MěI byste stát na jevišti, až bude padat opona.
Zmiz odsud!
Kolikpak je ti let? 12? A tobě, 14? Chcete si hrát na válku?
-Běžte domů, hrajte si na něco jiného. -Kdo jste?
-Co tu chcete? -Chci svého syna. A živého.
MěI byste být na syna hrdý.
Zneškodnil dva tanky. Vůdce ho dnes osobně vyznamená.
Vy jste mladý, na které frontě jste bojoval?
Ještě jsem neměI tu čest.
Máte štěstí, že jste nebojoval. Mějte rozum a pošlete ty děti domů.
Budeme držet pozici do posledního muže.
Jakou pozici? Tohle není pozice, to je past.
Rusové vás sevřou ze všech stran a nebudete moct ani utéct!
Budeme opětovat palbu.
-A čím tak asi? -Použijeme k palbě flak.
Táhnou sem celé ruské armády s tanky a těžkými děly.
Nedokážete vzdorovat ani pět minut!
Odpřisáhli jsme to Vůdci.
Copak nechápete, že válka je prohraná? Je konec!
Zbabělče!
Zmizte odsud! Okamžitě!
Až přijdou Rusové, všichni tady zařvete.
Možná se opakuji, ale 9. armádu musíme stáhnout,
jinak bude obklíčena a zničena. Musíme okamžitě...
9. armáda se stahovat nebude. Řekněte Bussemu, ať bojuje tam, kde je.
Pak je ovšem 9. armáda ztracena.
Sovětské jednotky, které na severu a na východě
pronikají až na samý okraj vnějšího obranného okruhu,
odrazíme drtivým, s veškerou silou vedeným úderem.
Jakou silou, mein Führer?
Skupina Steiner zaútočí ze severu a spojí se s 9. armádou.
Ale 9. armáda je směrem na sever zablokovaná,
nepřátelské síly desetkrát převyšují naše počty.
Ať útok podpoří Wenck s 12. armádou.
Ale 12. armáda přece postupuje na západ, směrem k Labi.
Tak se prostě vrátí!
-Pak ale obnažíme západní frontu. -Pochybujete o mém rozkazu?
Myslím, že jsem se vyjádřil jasně!
Západní mocnosti dojdou k závěru, že jen my dokážeme bolševiky zastavit.
Jsme poslední hradba proti asiatským hordám.
Musíme udržet Berlín. Několik dní. Pak půjdeme s Američany na holport.
Mohnke...
-Vy jste tady... -Mein Führer?
Vydal jsem dnes rozkaz ''Clausewitz''. Berlín bude frontovým městem.
Vy převezmete jako oblastní velitel zabezpečení vládní čtvrti.
Dojde-li v Berlíně k bitvě, budeme bojovat do posledního muže.
Ale ve městě je přes tři miliony civilistů. Musíme je evakuovat.
Rozumím vašim obavám, Mohnke,
ale musíme být neoblomní.
Teď nemůžeme brát ohledy na takzvané civilisty.
Při veškeré úctě, co se stane s ženami a dětmi?
S tisíci zraněnými a starými?
Ve válce, jako je tato, žádní civilisté nejsou.
Vůdce ztratil veškerý smysl pro realitu.
Posunuje po mapě divizemi, které už vůbec neexistují...
Skupina Steiner. Rozprášený zbytek, který se sotva sám ubrání.
-Chce, aby Steiner zaútočil. To je šílenství. -Tak proč mu to neřeknete?
-Není přístupný žádným argumentům. -Něco se udělat musí...
-Zbláznil jste se? Vyrazil by nás. Jako Rundstedta, jako Guderiana... -No a co?
Jsme vojáci! Složili jsme Vůdci přísahu.
A proto nesmíme myslet samostatně.
A to říkáte zrovna vy? Oportunista. Bezohledný kariérista!
Jak prosím?
-Kde ses flákal? -Jdi do hajzlu!
Nejúspěšnější protitankoví střelci berlínské Hitlerjugend nastoupeni!
Jsem na vás hrdý.
Mein Führer, tento chlapec sám vyřídil pancéřovkou dva ruské tanky.
Jmenuje se Peter Kranz.
Takže ty jsi Peter.
Kéž by mí generálové měli tvou odvahu.
Dobrá, dobrá.
Dějiny na vás hledí,
a až Germania znovu vyroste z těchto trosek,
vy budete hrdinové.
Zdar vám!
Nevím jak vám, ale mně byly milejší ty letecký pumy.
Co s námi bude?
Mně včera řekl, že by pochopil, kdybych odešla.
Většina ho už beztak nechala na holičkách. Nemůžeme všichni odejít!
Myslím, že bych to nedokázala.
Já bych ani neměla kam jít.
Rodiče, vlastně všichni přátelé tam u nás mě varovali,
abych si s nacionálními socialisty nic nezačínala.
To jim teď mám říct, tady mě zas máte, spletla jsem se?
Když začalo jít do tuhého, tak jsem svůj omyl poznala?
Však ono to nějak dopadne.
Co myslíte, pane plukovníku?
Měli bychom odejít.
Kam?
Já nevím. Někam, kde nás potřebují.
Pojďte všichni nahoru. Budeme slavit! Připravila jsem oslavu!
Pojďte!
Pojďte, děti!
Chci, aby se dnes všichni bavili.
Kamkoliv nepřítel pronikne, ať najde jen spoušť!
To ovšem znamená rozsudek smrti pro německý národ.
Bez elektřiny, bez plynu, bez vody, bez uhlí, bez dopravy.
Všechny železnice, kanály, doky, zdymadla, lodě, lokomotivy...
Všechno tohle zničit by znamenalo uvrhnout naši zem do středověku.
Takovým rozkazem vezmete lidem veškerou naději na přežití.
Jestliže bude ztracena tahle válka, je lhostejné, jestli bude ztracen i tento národ.
Není třeba brát ohledy
na základní podmínky, které německému národu umožní nejprimitivnější živoření.
Naopak, je lepší, když všechno zničíme.
Národ se projevil jako slabší, proto podle zákonů přírody
-prostě nepřežije. -Je to váš národ. Vy jste Vůdce.
Po tomto boji beztak zůstanou jen ti méněcenní. Ti dobří už padli.
Tady, prosím pěkně. Ale jděte. Máte tančit!
Na ex!
-Prominete? -Prosím.
Co se děje?
Musíme se dostat z Berlína, Evo... Musíš ho přesvědčit!
Nebo odjeď se mnou!
Evo!
Tady umřeš.
Copak tu nikdo neumí zahrát? Chci tančit!
Já!
Tancovat!
-Máte nějaké zvláštní přání? -Zahrajte swing!
Traudl...
Je to všechno tak neskutečné...
jako ve snu, ze kterého se čIověk nemůže probudit.
Pokračuje to dál, pořád dál.
Gerdo, dělá se mi špatně...
Traudl, pojď...
Pojď...
Ksakru!
Bojové stanoviště mám.
Nepřesunul jsem stanoviště.
Proč na západ?
-Stojím tu tisíc metrů od nepřítele! -Letí sem! Kryjte se!
Haló?
Nějaké hlášení, pane generále?
-Mám být zastřelen. -Cože? A proč?
Prý jsem ustoupil před nepřítelem na západ, směrem k Döberitzu.
Bylo by to rozumné, pane generále.
Pojďte se mnou.
-Schenck. -Mohnke.
Jsem v bunkru Nového říšského kancléřství.
Vůdce mě jmenoval oblastním velitelem vládní čtvrti.
-Potřebuji vaši pomoc. -Tady už je všechno evakuované.
Zůstal jsem tu sám s pobočníkem.
-Jste lékař? -Ano, internista.
Zrekvírujte nějaké vozidlo a dovezte sem léky:
morfium, penicilín, obvazivo, zkrátka všechno, co najdete.
-Uvidím, co se dá dělat. -Děkuju. Pospěšte si.
Musím mluvit s Vůdcem.
-V jaké záležitosti? -Mám být zastřelen.
Počkejte tady.
Zbraně, prosím.
Tady ne.
Stráž 2.
Rozumím.
Pane generále...
Vy ne!
-Heil Hitler! -Heil Hitler!
Co se tu děje? Proč mám být zastřelen?
Vůdce všem výslovně zakázal úhybný manévr na západ.
Důstojníci, kteří se tomuto rozkazu nepodřídí, mají být zastřeleni.
O čem to mluvíte? Moje jednotky čelí už celé dny nejtěžším bojům.
Naše stanoviště je pouhý kilometr od první bojové linie.
A dál...
Vidíte tohle? Vyprošuji si ten arogantní tón!
A nyní konejte svou povinnost.
Myslím, že byste to měI přednést Vůdci osobně. Pojďte s námi!
Tudy nemůžete jet, pane plukovníku.
Jedu tam z pověření oblastního brigádního velitele Mohnkeho.
Musím se dostat k lazaretu, jedeme pro obvazový materiál a léky.
V tom lazaretu už není ani noha. Všichni odsaď zdrhli...
-Co se stalo s těmi zraněnými? -Co já vím, nejsem jasnovidec!
-Jdu se tam podívat. -Pane plukovníku. -Vy zůstaňte tady.
Ale bacha, abyste něco nechyt, všude se tu motaj Rusáci...
Vidíte to tam? Tak tam je konec Říše. Za tím je Rusovo.
Můžu se podívat?
Ten zatracenej paličák, proč to nenechá na mně?
Haló?
Už jsem měI být u své jednotky. Skutečně mě Vůdce ještě potřebuje?
Vypít... Na rozkaz Vůdce!
Udělal jste na Vůdce ohromný dojem...
Nevěříte ale, že Steiner zítra zaútočí, že ne?
Samozřejmě že o útoku Steinerovy jednotky pochybuji.
Ale to přece víte sami líp než já!
Jestli Steiner nezaútočí, je Berlín ztracený.
Gratuluji. Vaše přednáška na Vůdce zapůsobila.
Jmenuje vás velitelem obrany Berlína.
Bylo by lepší, kdyby mě dal zastřelit.
Tenhle kalich hořkosti by mě alespoň minul.
Kupředu!
Klid, chlapče! Ještě jsou daleko.
Prosím, dámy, jděte.
-To jsou německá děla, ten rámus? -Obávám se že ne.
Ale Steinerův útok se už přece musí blížit.
Měly byste co nejdřív zmizet. Už nezbývá mnoho času.
Ale Vůdce je si jistý, že Steinerův útok prý všechno obrátí k lepšímu.
Několikrát jsem ho slyšela říkat, že ten útok ovlivní vývoj války.
Každý z Vůdcova okolí ví, že to je přelud, fantazie.
Divil bych se, kdyby tomu sám věřil.
-Proč by si s námi takhle zahrával? -Co ještě může ztratit?
Nevěřím vám ani slovo!
Nepříteli se podařilo prolomit frontu.
Na jihu nepřítel obsadil Zossen a proniká na Stahnsdorf.
Nepřítel operuje na severním okraji města mezi Frohnau a Pankowem
a na východě se dostal až na linii Lichtenberg-Karlshorst.
Útokem Steinera se to všechno zase srovná.
Mein Führer...
Steiner...
Steiner nedokázal posbírat k útoku dostatek sil. Útok nebyl zahájen.
V místnosti zůstanou Keitel, Jodl, Krebs a Burgdorf.
To byl rozkaz!
Útok Steiner byl rozkaz!
Kdo jste, že se opovažujete odporovat mým rozkazům?
Tak daleko to tedy došIo...
Armáda mě obelhávala, každý mě obelhával, dokonce i SS.
Celá generalita není nic jiného než banda podlých, věrolomných zbaběIců!
Nemohu připustit, abyste vojáky, kteří za vás vykrváceli...
-Jsou to zbaběIci, zrádci, ničemové. -Co tady říkáte, je neslýchané...
Generalita je odpad německého národa.
Nemají špetku cti!
Říkají si generálové, protože trávili léta na vojenských akademiích,
jen aby se naučili používat příbor.
Celé roky armáda mým akcím jen bránila
a kladla mi do cesty všemožné překážky.
Udělal bych líp,
kdybych tenkrát vyšší důstojníky zlikvidoval, tak jako Stalin.
Nikdy jsem nebyl na akademii, a přesto jsem sám,
odkázaný jen na sebe, dobyl celou Evropu.
Zrádci!
Od samého začátku samá zrada a samý podvod.
Stala se strašlivá zrada na německém národu.
Ale všichni zrádci za to zaplatí vlastní krví!
Bídně pojdou ve vlastní krvi!
Gerdo, tak už se uklidni.
Rozkazy jako bych vydával do větru.
Za takových okolností nelze vést...
Je konec...
Válka je prohraná.
Ale jestli si myslíte, že kvůli tomu opustím Berlín,
jste na velikém omylu. To si spíš proženu kulku hlavou.
Dělejte si, co chcete.
To přece Vůdce nemohl myslet vážně, že se chce zastřelit...
Paní Jungeová, paní Christianová,
okamžitě se převlékněte.
Za hodinu odlétá letadlo, které vás vezme na jih.
Všechno je ztraceno. Beznadějně ztraceno.
Ale já zůstanu s tebou. Já se nikam poslat nenechám.
Mein Führer, já také zůstanu.
Co teď?
-Měli bychom to divadlo ukončit. -Co to má znamenat?
Chcete, abychom se vzdali? To je nemyslitelné.
Vůdce vždy říkal: kapitulaci nikdy! Listopad se nesmí opakovat!
Ale vždyť jste to sám slyšel, už nechce vést.
-Řekl: Dělejte si, co chcete. -Nikdo ho nemůže nahradit. Vůdce je Vůdce!
Vůdce se zase vzchopí.
A až se vzchopí, co bude pak?
Jisté je, že kapitulovat nemůžeme. To by bylo proti Vůdcovým zásadám.
-A my jsme povinováni jeho vůli. -To jsou jen fráze.
Musíme jednat! Jinak ztratíme naději.
-Chcete si jen zachránit krk! -Takový tón si vyprošuji.
Zatraceně...
-Odsud se živé nedostaneme. Je konec. -Musíme vyčkat.
Šéf už nevěří. Co když se zabije?
Günsche mluvil o únikové cestě pod ruskými liniemi k Američanům.
Tak proč jsi říkala, že chceš zůstat s ním?
Nevím... Opravdu.
Už to přestalo. Pojďte! Půjdeme se projít.
Traudl...
Podívej!
Ach, děti... musím si zakouřit!
Tak zas sejdeme dolů.
Kde se tu vzali?
To je domobrana, přidělená dnes odpoledne.
Ať vypadnou z palební linie!
Pane veliteli, domobrana podléhá přímo Goebbelsovi.
Ať okamžitě zmizí! Vždyť je to šílenství!
Půjdu za Goebbelsem.
Nejsem si jistý, jestli jedeme dobře, profesore.
Skvělé.
Zastavit! Vypnout světla!
Stát!
-Stůjte! -Klika. Němci.
Pomoc! Chtěj nás oddělat!
-Co se tu děje? -To je trestné komando...
To snad ne!
Hajzlové! Vy svině zrádcovský!
Okamžitě toho nechte! Pusťte ty lidi!
-Co to vyvádíte? -Vy tu nemáte co rozkazovat...
Ty muže jsme nachytali doma. Jsou to dezertéři.
Budou zastřeleni.
Jsou přece staří, civilisté. To nemůžete udělat!
Ne?
A kdo mi v tom zabrání? Vy snad?
Stát! To stačí.
Odjezd!
Ten čIověk je lékař.
-Umíte operovat? -Nikdy jsem neoperoval.
Ať slečna Ilsa nedává dětem s sebou moc věcí, stačí jedna hračka každému.
-Ani moc nočního prádla, to už teď není třeba... -Pane ministře...
Přijde sem moje žena s dětmi. Buďte tak hodná a ujměte se jich.
Děkuji vám. Co pro vás mohu udělat?
Rusové odstřelují vaše muže z domobrany jako zajíce.
Ti muži nemají bojové zkušenosti ani vhodné zbraně!
Co domobraně chybí na zkušenostech a zbraních,
nahrazuje horoucí a nezdolnou vírou v konečné vítězství.
Když ty muže nelze vyzbrojit, nemohou bojovat.
Umírají zbytečně.
Vůbec je nelituji.
Opakuji, vůbec mi jich není líto. Národ si tento osud zvolil sám!
Ano, někoho to možná překvapí. Nepodléhejte iluzím.
Nutili jsme snad německý národ?
Sám nás tím pověřil. Teď zkrátka přijde o kejhák.
Ano?
Haló?
Evo, musíš opustit Vůdce.
-Hermanne! -Nebuď hloupá, teď jde o život.
Jak můžeš něco takového říct. Kde vězíš?
Rozhodně nemám v úmyslu v Berlíně umřít.
Hermanne, ví moje sestra, kde jsi?
Rozmysli si to, ještě zavolám.
Děti, tady vpravo je váš pokoj.
Počkejte na mě!
-Dobrý den, paní Goebbelsová. -Ráda vás vidím.
Děti, no tak. Pojďte! Seřadíme se!
Helgo! Hezky se tu postavte.
Všichni se teď pěkně upravíme
a pak se půjdeme pozdravit se strýčkem Hitlerem.
Ano! Ano! Ano!
-Znáte ještě tu písničku? -Ano.
Nejkrásnější zemí kolem nás
je ta naše v tento čas.
V lipovém háji vypravuj báji
za večera...
Když chce čIověk mít jistotu, je nejlepší se střelit do úst.
Tím praskne lebka.
ČIověk vůbec nic necítí, smrt nastane okamžitě.
Já chci být hezký nebožtík. Já si vezmu jed.
Když už mám podstoupit hrdinskou smrt, nesmí to alespoň bolet.
To je zaručeně bezbolestné.
Smrt nastává v důsledku ochrnutí nervového a dýchacího ústrojí.
Je to otázka vteřin.
-Mohla bych také jednu dostat? -A já také?
Himmler mě díkybohu dobře zásobil.
Děkuju.
Je mi velice líto, že vám nemohu dát hezčí dárek.
Berlín, dne 23. 4. 1945.
Milovaná sestřičko! Je mi líto, že dostáváš takové řádky.
Ale jinak to nejde. Každý den, každou hodinu s námi může být konec.
Předesílám, že Hermann u nás není.
Ale jsem skálopevně přesvědčena, že ho ještě uvidíš.
Jistě se probije a bude třeba někde v Bavorsku pokračovat v odporu.
Samotný Vůdce už veškerou víru ve šťastný konec ztratil.
Milovaný synu, nejsem si jistá, jestli tento dopis dostaneš.
Snad se přece jen najde dobrá duše,
která ti mé poslední pozdravy pošle.
Chci, abys věděI, že jsem u tatínka zůstala proti jeho vůli.
Ještě minulou neděli mi Vůdce nabízel, že mě odsud dostane.
Vůbec jsem nezaváhala. Znáš mě přece, jsme stejné krve.
Naše nádherná myšlenka je odsouzena k zániku a s ní všechno to krásné,
obdivuhodné a ušlechtilé, co jsem v životě poznala.
Svět, který přijde po Vůdci a nacionálním socialismu,
už nebude hoden života, proto jsem s sebou vzala i děti.
Je jich škoda pro život, který přijde, a je-li Bůh milostivý,
jistě mi odpustí, že jim sama poskytnu vykoupení.
Ten zlatý náramek se zeleným kamenem bych chtěla nosit až do konce,
pak si ho nechám sundat, a přeji si, abys ho stále nosila tak jako já.
Briliantové hodinky jsem naneštěstí dala do opravny.
Její adresu Ti připíšu dole, třeba budeš mít štěstí
a ještě je dostaneš: chci, aby byly Tvoje.
Stejně tak i briliantový náramek a přívěsek s topazem,
to byl dárek Vůdce k mým posledním narozeninám.
Firmě Heise ještě dlužím přiloženou fakturu.
Mohou se objevit i další pohledávky, neměly by ale překročit 1500 marek.
V každém případě Tě prosím, abys veškeré písemnosti ihned spálila -
obchodní a soukromé dopisy, i obálku se jménem Vůdce.
Při této příležitosti posílám také nějaké potraviny a kuřivo.
Prosím, dej z té kávy také Lindnerům a Kathle.
Cigarety jsou pro Mandiho, tabák pro tatínka, čokoláda pro maminku.
Tak teď už nic nevím. Pro dnešek končím.
Přeji Ti, má milá sestřičko, moc moc štěstí.
A nezapomeň: s Hermannem se určitě zase shledáš.
Posílám ti co nejsrdečnější pozdravy a pusu,
Tvá sestra.
Inge!
Poslyšte, Keitele, chtěI bych, abyste ještě dnes v noci odcestoval.
Dostaňte se k Dönitzovi. Pomůžete mu všechno zorganizovat.
Musíme zase převzít iniciativu.
Nerozumím.
Přišli jsme o všechna naleziště ropy a to je katastrofa.
Znemožňuje nám to jakoukoliv rozsáhlejší operaci.
Až budu mít vyřízenou tu věc tady, musíme ta naleziště získat zpátky.
Ještě nějaké dotazy?
Ne, mein Führer...
Dobrá... Tak tedy šťastnou cestu.
Mein Führer! Když jste se rozhodl setrvat v obleženém Berlíně,
jste srozuměn s tím, abych jako váš zástupce
okamžitě převzal vedení Říše se všemi vyjednávacími pravomocemi?
Pokud do 22 hodin neobdržím odpověď,
budu mít zato, že už nemůžete svobodně jednat.
Začnu pak jednat sám, ku prospěchu národa a vlasti.
To je vlastizrada a zrada vaší osoby.
Göringova starost není tak neopodstatněná.
Až se zhroutí systém komunikace, a to se může stát každou chvíli,
budeme skutečně odříznuti od světa a ztratíme možnost velení.
Mně se to jeví jinak. Göring chce strhnout moc na sebe.
Ta sebranka, co se kolem něj srocuje, mi byla vždycky podezřelá. To smrdí pučem.
Ten ničema... Ten parazit...
Takový nadutec!
Jak se může opovážit mě prohlásit za neschopného akce.
-Dobrý den, paní Jungeová. -Pane Speere!
-Jak jste se dostal do Berlína? -Snadné to nebylo... Musím k Vůdci.
Na vašem místě bych s tím raději počkal.
Letectvo... co z něho udělal? Už jen za to patří ke zdi!
Tenhle morfinista tu zavedl korupci!
A teď tohle...
Zrada na mé osobě!
Na mé osobě!
Chci, aby byl okamžitě zbaven moci a všech úřadů.
Pro případ, že bych válku nepřestál, ať je na místě popraven!
Co teď s námi bude? Je ještě nějaká naděje?
Měla byste odsud zmizet, než bude pozdě.
Vůdce tu chce zůstat...
Nemůžeme ho všichni jen tak opustit.
K tomu, co ho čeká, nikoho potřebovat nebude. A nejméně vás.
Pan Goebbels a jeho žena tu zůstávají... i s dětmi...
Ale ty děti...
A já myslela, že ještě je nějaké východisko...
Vstupte!
Alberte, vítej...
Ty máš horečku...
Alberte, moje srdce tohle nevydrží.
Proč nesebereš děti a nezmizíš?
A kam?
Už jsem ti říkal, že vás mohu odvézt v nákladním člunu.
Můžete v něm zůstat, dokud to neskončí.
Dlouho to trvat nebude.
Všechno jsem si rozmyslela.
Nechci, aby mé děti vyrůstaly ve světě bez nacionálního socialismu.
Ještě to zvaž, Magdo... Děti mají právo na vlastní budoucnost...
Když idea nacionálního socialismu zemře, žádná budoucnost už nebude.
Nechce se mi věřit, že to opravdu takhle chceš.
Běž...
Dále.
Věděla jsem, že přijdete.
Nepatříte k těm, co by nechali Vůdce na holičkách.
Přišel jsem jen proto, abych se rozloučil, slečno Braunová.
Musím ihned zpátky do Hamburku.
Samozřejmě, že zase musíte odjet! Posaďte se...
Přivezla jsem si sem nábytek, který jste pro mě navrhoval.
Od některých kousků jsem se nedokázala odloučit.
A berte si, prosím vás. Jistě jste celý den nic nejedl.
To je pravda...
Děkuju.
Je moc důležité, že jste přijel.
To mu dokáže, že stojíte při něm.
Copak o tom pochyboval?
Poslední dobou ho někdy napadalo, jestli třeba taky nejste proti němu.
Vždycky jsem mu říkala, že určitě přijedete. A jste tu.
Líbilo se mu, jak jste mu poradil, aby zůstal v Berlíně.
Já si taky myslím, že je to správné.
Víte, je to možná šílené, ale...
...já jsem opravdu šťastná, že tu můžu být.
A vůbec nemám strach.
Ano.
Tak vy jste přijel.
Mein Führer... víte...
To je v pořádku... Posaďme se.
MěI jsem veliké plány, s Němci i se světem.
Nikdo mě nepochopil, dokonce ani mí nejstarší spolubojovníci.
Jaké my měli možnosti... Světovláda byla na dosah!
Pozdě...
K dobru si mohu přičíst jedině, že jsem otevřeně bojoval proti židům
a že jsem německý životní prostor vyčistil od židovského jedu.
Nebude mi zatěžko odejít, je to pouhý mžik.
A pak už jen věčný klid.
Ale ušetřete přece národ, mein Führer.
Jestli můj národ při této zkoušce neobstojí,
nemohl bych nad tím uronit ani slzu, nic jiného by si nezasloužil.
Takový osud si pak musí přičíst sám sobě!
Už před měsíci...
Nemohu to zamlčet, mein Führer...
Už před měsíci jsem přestal vaše destrukční rozkazy vykonávat.
Existují písemné důkazy o tom, že jsem vašich rozkazů nejen nedbal,
ale že jsem i jednal proti nim.
Musel jsem vám to říct.
Moje osobní loajalita vůči vám při tom nikdy neutrpěla.
Takže vy odjíždíte.
Dobře.
Na shledanou.
Přeji vám všechno nejlepší.
A teď se pořádně najezte.
Petere!
Už je dobře, chlapče, dobře.
Má horečku.
Ale žije.
Věrnost a statečnost ještě ze světa nezmizela.
Rytíř von Greim a slečna Reitschová, mám radost...
že jste dorazili v pořádku, tedy alespoň do značné míry.
Dostali jsme se do těžké palby, pak se nám ale podařilo přistát.
Dál už ale silnice nebyla průjezdná,
tak jsme si obstarali letadlo, přeletěli přímo přes ruské linie
a přistáli pár set metrů odsud. Těsně předtím nás přece jen zasáhli.
Generále rytíři von Greime, jmenuji vás...
vrchním velitelem luftwaffe a povyšuji vás na generálmaršála.
Na vašich bedrech teď leží velká odpovědnost.
Musíte letectvo od základů překopat.
Udělala se spousta chyb. Buďte neúprosný!
Život nepromíjí žádnou slabost
a ona takzvaná lidskost... to jsou žvásty ničemných páterů.
Soucit je hřích, a jak říkávám, soucit se slabšími
je zrada na přírodě.
Silný se může nakonec prosadit jen tehdy, když vymýtí vše slabé.
V souladu s tímto železným zákonem přírody
jsem si vždy každý soucit zapovídal
a jakýkoliv niterný odpor jsem chladnokrevně
a s brutální tvrdostí porážel jako šiky cizích ras.
Jinak se to dělat nedá.
Opice považují každého, kdo se liší, za cizorodý prvek a udupou ho.
A co platí pro opice, musí přece ve zvýšené míře platit pro lidi.
Himmler nabídl západním mocnostem kapitulaci.
Prostřednictvím hraběte Bernadotta. Informoval o tom anglický rozhlas...
Himmler...
Ze všech zrovna Himmler!
Nejvěrnější z věrných.
To je ta nejhorší zrada!
Göring, ano, odjakživa byl úplatný, Speer, ano, nevypočitatelný umělec.
I všichni ostatní... ano, ano, ano.
Ale Himmler...
Copak se zbláznil?
Aby autorizoval svou osobu, tvrdí, že jsem nemocný. Možná už mrtvý!
Nechte mne, prosím, o samotě s Greimem a slečnou Reitschovou.
-A dojděte mi pro Fegeleina. -Mein Führer, nevíme, kde se zdržuje.
Co to má znamenat? Je to Himmlerův pobočník.
-Už jsme ho neviděli celé dny. -Chci okamžitě jeho hlášení!
Vy, prosím, zůstaňte, doktore.
Vy a Greim vyrazíte co nejrychleji k Dönitzovi,
ať se všemi prostředky postará o Himmlerovo potrestání.
Mein Führer, rytíř Greim a já jsme se rozhodli zemřít zde s vámi.
Děkuji vám za tento důkaz věrnosti, ale Himmler musí zemřít.
Zradil.
Udělal jsem dobře, že jsem ho nezasvětil do svých plánů.
Mein Führer...
Copak si myslíte, že budu nečinně přihlížet, dokud mě ty svině židovský neoddělají?
To vše je součástí gigantického zastíracího manévru.
Nechal jsem nepřítele proniknout do Říše, už si připadá jako vítěz,
ale to bude zlé procitnutí!
Dönitz mobilizuje na severu, Kesselring na jihu,
sevřeme nepřítele do obřích kleští a pak ho jediným pohybem rozdrtíme.
Zároveň vpadnu Rusům do zad třemi armádami, které vyrazí od Prahy!
Ale já neměI ani ponětí, mein Führer, že máme takové rezervy!
Učinil jsem opatření, Greime, abyste měI zakrátko k dispozici
tisíc moderních tryskových stíhaček.
Tím obnovíte údernou sílu letectva.
ČIověk musí pokleknout před vaším géniem, mein Führer.
Mein Führer!
Tak vy žádáte o povolení k opuštění Berlína?
Lékařská administrativa a Himmlerovy jednotky se už z Berlína odsunuly.
Himmler je zrádce a neunikne spravedlivému trestu.
Mein Führer, jako Říšský lékař SS už tu nemám žádné opodstatnění.
Váš požadavek na opuštění Berlína je naprosto nepřijatelný.
Moje rodina...
Když mě tu Rusové... Musím odsud pryč...
Za vaše lékařské výzkumy vám budou příští generace vděčné.
Ničeho nepravého jste se nedopustil. Za vše přebírám plnou odpovědnost.
Promluvíme si o tom jindy.
Gruppenführer Fegelein není k nalezení, tady v bunkrech není.
Co to má znamenat, není k nalezení?
Tak ho prostě budete muset hledat.
Chci Fegeleina vidět. Okamžitě!
Jestli se vzdálil bez rozkazu, je to dezerce, zrada.
Přiveďte ho! Fegeleina! Fegeleina! Fegeleina!
Tati, ty si bereš neděIní uniformu?
-Děje se něco, Ernste? -Nic. Děkuji.
Brigitka má taky hlad.
Ilso, musíš také něco sníst.
-Děkuju. -Prosím.
Děkuju.
-Co chcete? -Jste zatčen.
-Proč? -Podezření z dezerce.
Oblečte se. Musíme vás odvést.
Polib mi...
-Prohledejte pokoj. -Pusť mě, ty hovado!
Prosím tě, nemůžeš mi přece nechat Hermanna odpravit.
Není vůbec pochyb, chtěI uprchnout.
Co na tom záleží, stejně je konec.
Moje sestra čeká s Hermannem dítě.
Kolaboroval s Himmlerem, je to zrádce...
Se zrádci není soucitu. Se zrádci není slitování.
Bude postaven před stanný soud a zastřelen.
Komu to teď ještě prospěje?
Je to má vůle.
Ty jsi Vůdce.
Prosím.
Rusům se daří průIom za průIomem.
Zásobování ze vzduchu skončilo... Nelze doplňovat munici.
Na severu stojí Rusové před Weidendammer Brücke,
na východě u Lustgartenu, na jihu na Potsdammer Platzu,
na západě v Tiergartenu, čtyři sta metrů odsud.
-Jak dlouho ještě vydržíte? -Maximálně jeden až dva dny.
-Platí to také pro vládní čtvrť? -Ovšem, mein Führer.
Jako voják vám navrhuji probít se z Berlínského kotle.
Ve válce o Berlín padlo 20000 mužů z nejlepších důstojnických ročníků.
Ale k tomu tu přece mladí lidé jsou.
Co navrhujete, je naprosto pomatený plán.
Pro ty tisíce raněných už nemůžeme nic udělat.
Rozkazy jsou vypracované. Dávám vám čestné slovo důstojníka...
Vůdce nemůže zmizet ze scény dějin jako bezectný uprchlík.
A i kdybychom se probili,
jen bych se dostal z jednoho kotle do jiného,
musel bych přebývat pod širým nebem nebo někde v selském stavení
a tam vyčkat konce...
Wenck sem postupuje s 12. armádou. Může se spojit s 9. armádou Busseho,
a zasadit Rusům tak zničující úder, že ještě všechno zachrání.
Wenck je znamenitý muž. Telegrafujte Keitelovi:
Okamžitě mi hlaste: Kde je Wenckovo čelo?
Kdy budete pokračovat v útoku? Kde je 9. armáda?
Kde 9. armáda podnikne průIom?
Uvidíte, pánové, že budu mít pravdu.
Wenck přijde.
Chci vědět, jestli vzhledem k situaci může Wenck zasáhnout.
Je nepravděpodobné, že by Wenckovy jednotky mohly Rudé armádě...
Jak to můžete tvrdit?
Wenck se nemůže Rudé armádě postavit!
Tak proč to neřeknete Vůdci? Copak se tu všichni zbláznili?
A vy si myslíte, že to Vůdce neví? Ale on nikdy nebude kapitulovat.
A my taky ne! Já už to jednou zažil, to mi stačí!
Musím ven.
Stůjte!
Heil Hitler!
Omlouvám se, usnula jsem.
Odpočinula jste si trochu, dítě?
Vezměte si blok na těsnopis.
Má politická závěť.
Od té doby, co jsem roku jako dobrovolník nasadil své skromné síly
v 1. světové válce, Říši vnucené,
uběhlo už přes 30 let.
V těchto třech desetiletích vedla mou mysl, mé činy a můj život
jen láska a věrnost k mému národu.
-Je mi líto, projížděI jsem frontou. -Ano. Budete sedět tady.
...uplynou staletí,
ale z rozvalin našich měst a kulturních památek
bude stále vystupovat nenávist vůči těm, kteří to všechno...
konec konců zavinili: mezinárodnímu židovstvu a jeho pomahačům.
Proboha, pane ministře, co se stalo?
Vůdce chce, abych opustil Berlín.
Dal mi to rozkazem.
Ještě nikdy jsem nejednal proti rozkazu Vůdce. Nikdy!
Ale tentokrát neuposlechnu.
Zůstanu Vůdci po boku.
Prosím, paní Jungeová, musím vám ihned nadiktovat svou osobní závěť!
Ale já teď píšu Vůdcovu závěť!
Chápu...
Obrátím se na vás později.
Podle rasového zákona jsem povinen...
musím se vás zeptat, mein Führer, jste čistě árijského původu?
-Ano. -Mohl bych... váš průkaz...
-Hovoříte s Vůdcem... -Jistěže. A vy, slečno Braunová,
-jste čistě árijského původu? -Ano.
Pak už by neměIo stát nic v cestě. Ptám se vás tedy...
Chcete si, Adolfe Hitlere,
vzít zde přítomnou Evu Braunovou za manželku?
Ano.
A vy, Evo Braunová, chcete si vzít Vůdce... Adolfa Hitlera za manžela?
Ano.
Pak vás tímto prohlašuji za manžele.
Dva muži ke mně!
To bude dobrý.
-Máte ihned přijít k Vůdci. -Teď?
-Jak dlouho ještě udržíte pozice? -Snad dvacet hodin, déle ne.
Rusové se dostali ze všech stran na pár set metrů odsud.
Teď jsme je na chvíli zastavili.
Víte, Mohnke, západní demokracie jsou dekadentní.
Podlehnou vycepovaným národům z východu.
Hodně štěstí. Děkuji vám.
Nebylo to jen pro Německo.
Zpráva od Keitela.
Wenckovo čelo uvízlo jižně od Schwielowsee.
12. armáda proto nemůže pokračovat v útoku na Berlín.
9. armáda je v neproniknutelném obklíčení.
Mein Führer, potřebujeme instrukce pro případ, že dojde munice!
Nikdy nebudu kapitulovat!
Zakazuji vám i všem ostatním armádním velitelům kapitulovat.
Dobře mě poslouchejte. Já a slečna Braun... moje žena si vezmeme život.
Nechci ale, aby Rusové někde vystavovali moji mrtvolu.
Nesmí se Rusům dostat do rukou.
Chci být hned spálen a zůstat navždy neobjevený.
Günsche, musíte mi slíbit, že učiníte všechna nezbytná opatření
k odstranění mých tělesných pozůstatků.
Mein Führer...
To je strašlivý rozkaz, ale já ho splním.
-Kempka. -Erichu, potřebuju 200 litrů benzínu.
Zbláznil ses? Kde teď mám vzít tolik benzínu!
Vezmi to třeba z aut. Stejně už nevyjedou.
-Na co potřebujete tolik benzínu? -To ti do telefonu nemůžu říct.
Pojďte, Vůdce by nás chtěl vidět.
Snad bych vás měI raději omluvit.
To můj pneumotorax.
Se mnou stejně bude brzy konec.
Modří dragouni na koních jedou vysokou branou z města ven,
s fanfárou zvučnou už mizí za kopcem.
S dovolením, milostivá.
Pan profesor. Pojďte, prosím.
Chviličku tu, prosím, počkejte.
Pardon.
Promiňte, že vás zdržuji od důležité práce.
Mein Führer, zachovejte si víru v konečné vítězství!
Veďte nás a my vás budeme následovat.
Pojďte.
Pojďte se posadit.
Nejdřív se něčeho napijte.
-Tady se už stejně dá jenom pít. -Posaďte se, prosím.
Tak je to správný.
Situace je beznadějná, ale jaksi posraná...
-Můžeme se přidat? -Jsme velmi poctěni, slečno...
-Paní... -Klidně mi říkejte paní Hitlerová.
Tak je to v pořádku.
Škoda, teď už se vůbec nedá jít ven.
Jen když chcete umřít hrdinskou smrtí.
Fritzi, trochu se ovládej.
Rozkaz! Ovládnout se...
Kryjte se!
Honem pryč.
Heil Hitler!
-Co vy tady děláte? -Mám podat hlášení Vůdci.
-To teď nepůjde. Zatím se posaď. -Sednout... pít...
Mohu vám představit paní Hitlerovou?
Tak mladý a už taková vyznamenání. Můžete na sebe být hrdý.
Musím se na chvilku vzdálit, už na to pití nejsem zvyklý...
Můžete klidně použít toaletu u nás. Jen klidně běžte...
Když se vám chvěje ruka, může se stát,
že kulka zasáhne jen zrakový nerv.
Je proto bezpodmínečně nutné vzít současně ještě jed.
V okamžiku, kdy rozkousnete ampulku, zmáčknete spoušť.
Ale bude na to dost času?
Jed začne působit až po jedné, dvou vteřinách.
Tornowe, vy taky.
Tak pojď...
Teď už svého muže znám přes patnáct let.
A přesto o něm vlastně nic nevím,
ačkoliv tak rád mluví.
Do Berlína jsem se docela těšila. Ale on je teď úplně jiný.
Už se mnou mluví jen o psech a vegetariánské stravě.
Mám někdy na Blondi takovej vztek,
že ji potají pod stolem kopnu. Adolf se pak diví, co to vyvádí.
Zdá se mi, že nechce nikomu dovolit, aby nahlédl do jeho nitra.
V soukromí dokáže být starostlivý, a pak zase říká tak brutální věci.
Myslíte, když je zase Vůdce.
Dejte si ještě jednu!
Promiňte.
Máte teď takových starostí a já husa hloupá vám tu bulím!
Chtěla bych vám na rozloučenou darovat tenhle kožich.
Vždycky jsem měla ráda dobře oblečené ženy,
tak si ho teď vezměte vy a užijte si ho.
To jste mě překvapila. Děkuji!
Ale nevím, kde a kdy bych ho nosila.
Pokuste se ještě odsud dostat. Slibte mi to!
Děkuji.
Bylo to moc dobré, slečno Manziarlyová.
Už nastal čas.
Je konec.
Vůdce se chce rozloučit. Pojďte!
Jste ta nejstatečnější matka v Říši.
Mein Führer, učinil jste ze mne nejšťastnější ženu Německa.
Pozdravujte mé krásné Bavorsko.
Děti, co vy tady?
Chceme navštívit tetu Evu a strejdu Hitlera...
-Už jste dneska jedly? -Ne... Jen snídani.
Zůstaňte tady. Dojdu pro něco k jídlu a hned se vrátím.
Ano.
Kamarádi, už víte, co je venku nového?
Berlín je teď město stálých domů. Tu stál dům, tam stál dům...
Pane Günsche, musím ještě naléhavě promluvit s vůdcem.
-Je to nutné. -Mám výslovný rozkaz. Vůdce už nechce být rušen.
Prosím, Günsche... jen na okamžik.
Prosím...
Mein Führer, je tu paní Goebbelsová.
Co ještě?
Mein Führer, zapřísahám vás, odjeďte z Berlína.
Mein Führer, prosím...
Neopouštějte nás! Co teď s námi bude?
Už zítra mě budou miliony lidí proklínat, ale osud tomu tak chtěI.
Vstaňte. Pojďte...
Teto Traudl, to je legrační, když tam tak hřmí!
-Ano? A proč? nemůže nic stát, že ne?
To je pravda.
Přímý zásah!
Herr Reichsleiter, už je po všem.
Hlásím, že Vůdce je mrtev.
Tam je táta!
Ty ses snad úplně zbláznil! Kvůli posranýmu benzinu jsme se...
Erichu, raději mlč!
Pozor!
Dělejte, rychle! Rychle!
Ne, ne...
Nechte babičku!
Pořádek se musí udělat...
Pořádek zas musí být!
Běž, dědo. Utíkej!
Ty dva okamžitě dostihnout!
Sem, rychle! Známe cestu přes zbořeniště. Nám můžete věřit.
Přeběhl jsem k rudým bestiím
Paktoval jsem se s bolševiky
Doufejme, že Rusové naši depeši dostali!
-To brzy uvidíme. -Nebo taky ne!
Pane generále, co nám nesete?
Hlásím, že Adolf Hitler a jeho žena spáchali v bunkru sebevraždu.
Jsem novou vládou zmocněn,
abych s vámi zahájil mírová jednání.
Mezi našimi dvěma státy s největšími válečnými ztrátami.
Pane generále, a vy byste se mnou v obdobné situaci mír uzavřel?
Bezpodmínečnou kapitulaci nebude moje vláda nikdy akceptovat.
Vzhledem k situaci se jiná alternativa nenabízí.
Kapitulovat? Nikdy! To je skandální!
Před lety jsem město na rudých dobyl
a budu Berlín proti rudým bránit do posledního dechu!
Těch pár hodin, které mi jako Říšskému kancléři zbývají,
nepoužiji k podepisování kapitulačního protokolu.
-Musíme bránit civilní obyvatelstvo. -Vůdcův rozkaz je nezpochybnitelný.
-To je přece naprosté šílenství. -Musíme začít vyjednávat.
Opakuji, pánové: kapitulaci já nikdy nepodepíšu!
Napište okamžitě maršálu Žukovovi!
-Maršálu Žukovovi? -Co se tu děje?
-Musíme předat město Rusům. -Pak vás musím zastřelit!
Vůdcův rozkaz kapitulaci zakazuje.
-Jak dlouho to působí? -Asi čtyři hodiny.
Jednoho dne prasátka zahlédla, jak se lesem kodrcá povoz.
Šedý kůň zastavil na mýtině nedaleko jejich domečku.
Prasátka ho pozorovala okénky a zamkla dveře.
Jezevec byl doma a přispěchal jim na pomoc.
Děti, doktor Stumpfegger vám přinesl medicínu, o které jsem vám říkala.
Je sice poněkud hořká, ale zato velmi prospěšná.
Každý jeden doušek!
Kdo bude první?
Heide, ty jsi přece taková odvážná.
Pořádně se napij. Ještě trošičku!
Vidíš, nebylo to tak hrozné.
Tak. Helmute.
Medicína vás tu v tom vlhkém bunkru ochrání před nemocemi.
Ale vždyť tu vůbec vlhko není!
Tak, hezky...
Helgo.
Já nechci.
-Ty chceš být nemocná? -Prosím, mami, já to nechci pít.
Neplač, dítě, to přece nemá smysl.
Musíš tu medicínu vypít.
Helgo!
Tak honem. Otevři pusu!
Tatínku!
Napij se.
A teď hezky spěte, děti.
Všechny ty lži se jednou zhroutí a objeví se světlo, jež zaplaší tmu.
Můžete mi to prosím přečíst?
Všechny ty lži se jednou zhroutí a objeví se světlo, jež zaplaší tmu.
Jinak...
Všechny ty lži se jednou zhroutí a prosadí se pravda.
Stane se tak v hodině, kdy budeme...
...čistí...
a bezúhonní.
-Uvidíš, že nemáme žádnou naději. -To je mi jedno. Chci pryč.
-Jak se dostaneme přes ruské linie? -Mně je to fuk, tady už nebudu!
-Všichni tam pojdeme. -Nech toho. Však to nebude tak zlý.
Tady nás Rusové chytnou určitě.
-Zlomte vaz! -Tak. Musíme vyrazit!
30. dubna 1945...
...spáchal Vůdce sebevraždu...
a opustil všechny, kteří mu věřili.
Vy, němečtí vojáci, jste pokračovali...
v boji o Berlín,
ač docházela munice
a další odpor už byl nesmyslný.
Nařizuji okamžitý klid všech zbraní.
Každá hodina boje prodlužuje
strašné utrpení civilistů a raněných.
V souladu s vrchním velením sovětských vojsk vás vyzývám
k okamžitému zastavení všech bojových akcí...
Weidling, bývalý velitel...
...obrany Berlína.
Prosím sklenici vody.
Už vás teď nebudu potřebovat.
Dohráli jsme.
-Doktore, je čas, za chvíli se setmí. -Vidíte přece, co se tu děje!
Potřebuju vás jako lékařský doprovod, musím na tom trvat.
Tak tedy...
Jako by se stalo... Udělal jste kus práce. Děkuju.
-Schädle, honem, pojďte s námi! -Je mi líto, já už nepůjdu nikam.
Jdeme dál...
Půjde to?
Jdeme!
Sturmbannführer Krüger bránil most a obdrží Železný kříž II. stupně.
Sturmmann Wagner zneškodnil dvě kulometná hnízda a obdrží za to
Železný kříž II. stupně.
Sturmmann Rauf pronesl nepřátelskými liniemi důležitá hlášení
a obdrží za to Železný kříž II. stupně.
Tamhle už jdou další.
Kryjte se, Müllere!
Gerdo!
Pomoc!
Stůj! Kdo tam?
Němec.
Pane Hewele?
Díkybohu, žijete...
A kde jsou ostatní?
Já nevím, někde... snad...
Většina je jistě mrtvá.
NeměI jsem odcházet.
MěI jsem se už dávno zastřelit! Ale nedokázal jsem to.
Teď se hlavně najezte! Na smrt je ještě času dost.
Pozor!
Zůstanete s ženami.
Pojďte.
-Rusové obklíčili celý areál. -Co teď bude s námi?
Možná že projdete. Zkuste to.
Já už nepůjdu dál ani krok!
Rusové mají spadeno jen na nás. Jako ženy máte šanci projít.
Zkuste to!
Hodně štěstí!
Až budete procházet obklíčením, nedívejte se nikomu přímo do očí!
Nezapomeňte! Zlomte vaz!
Rusové!
-Tak pojď, Gerdo, půjdeme! -Běž sama.
-Já už nemůžu. -Gerdo, prosím!
Já se musím pokusit, nezlob se na mě, prosím.
Však já to zvládnu.
Pane doktore!
Moji spolubojovníci se vzdávají. Můžu se přidat k vám?
Vůdce je mrtvý.
-Chcete válčit na vlastní pěst? -Stále se cítím vázán přísahou.
Obraťte se na velitele brigády.
-Rusové vyklízejí nádvoří. -A? -Zatím bez odporu.
-Dosud nepadl výstřel. -Nejpozději za hodinu jsou tady!
Jak se zachováme? Chci slyšet váš názor!
Nesmíme se vzdát bez odporu! To vyžaduje čest...
A co to znamená?
Zůstaneme všichni tady. Až sem Rusové přijdou,
vystřílíme na ně zásobníky. Poslední kulku do vlastní hlavy.
To jsou kecy! Je vražda a sebevražda kvůli prestiži jedinou možností?
Jsme důstojníci armádní SS! Nesmíme přežít Vůdcovu smrt.
Kdo ještě zastává tento názor?
-Posaďte se ke mně na chvilku. -S radostí.
Proč chcete dál žít?
A proč vy chcete za každou cenu zemřít?
Vidíte to? To mi dal při loučení osobně Vůdce.
Jako poslední vyznamenání?
Snad... Musel jsem mu slíbit,
že si vezmu život, jakmile mě Rusové zajmou.
Musel jste Hitlerovi slíbit, že se zabijete? Ale proč?
Asi nechtěI, abych o něm z donucení nepříznivě vypovídal.
Ale vy jste diplomat! Váš pas vás podle mezinárodních pravidel chrání.
Ten slib rozhodně nesmíte splnit! Komu tím prospějete?
Jsou tady!
Nestřílet!
Byla vyhlášena kapitulace, válka skončila.
Je po všem...
Celková kapitulace následovala 7. května 1945.
Zastavení nepřátelských akcí bylo dohodnuto na půInoc 8. května.
Válka si vyžádala životy více než 50 milionů lidí.
6 milionů Židů zahynulo v německých koncentračních táborech.
Gerda Christianová se dokázala probít a unikla zajetí.
Zemřela 14. dubna 1997 v Düsseldorfu.
Prof. Dr. Ernst-Günter Schenck
se vrátil ze sovětského válečného zajetí v prosinci 1953.
Zemřel 21. prosince 1998 v Aachenu.
Generál Wilhelm Mohnke se vrátil ze sovětského válečného zajetí roku 1955.
Zemřel 6. srpna 2001 v Dampu.
Generál Helmut Weidling zemřel roku 1955 v sovětském válečném zajetí.
Prof. Werner Haase byl zajat
přímo v lazaretu a zemřel v sovětském zajetí v roce 1945.
Otto Günsche se dostal do sovětského válečného zajetí a v květnu 1956 byl propuštěn
z káznice v Budyšíně (Bautzen, NDR). Zemřel roku 2003 v Lohmaru u Bonnu.
Hanna Reitschová válku přežila. Zemřela 28. srpna 1979.
Do té doby opakovaně dosahovala světových rekordů v plachtění a motorovém létání.
Rytíř Robert von Greim spáchal 24. května 1945 sebevraždu v Salcburku.
Heinz Linge a Johannes Hentschel se dostali do ruského válečného zajetí.
Byli propuštěni roku 1955 a oba zemřeli roku 1982,
Linge v Brémách, Hentschel v Achernu.
Constanze Manziarlyová se ztratila během útěku v Berlíně.
Albert Speer byl zatčen roku 1945 ve Flennsburgu
a při Norimberském procesu odsouzen k 20 letům vězení.
Byl propuštěn roku 1966 a zemřel v Londýně roku 1981.
Generálové Keitel a Jodl
byli při Norimberském procesu odsouzeni k smrti a popraveni.
Hermann Göring byl rovněž odsouzen k smrti,
před popravou spáchal sebevraždu.
Heinrich Himmler se pokusil zmizet pod cizím jménem v davu utečenců.
Po odhalení spáchal sebevraždu.
Martin Bormann a Dr. Ludwig Stumpfegger
spáchali ráno 2. května 1945 sebevraždu jedem.
Rochus Misch byl roku 1955 propuštěn z ruského válečného zajetí a žije v Berlíně.
Traudl Jungeová byla posouzena jako mladistvá a nevinná.
Do své smrti roku 2002 žila v Mnichově.
Ty strašlivosti z Norimberského procesu
jsem přirozeně pociťovala jako otřesná a hrůzná fakta,
těch 6 milionů Židů a lidí jiných ras a vyznání
a všechny, co tam zahynuli.
Ale tenkrát jsem to ještě nespojovala s vlastní minulostí,
věřila jsem, že osobně žádnou vinu nenesu,
nevěděla jsem o tom, o takovém rozsahu jsem nevěděla.
Ale jednou jsem si na pamětní desce
věnované Sophii Schollové všimla...
že byla můj ročník
a byla popravena v den, kdy jsem přišla k Hitlerovi.
V tu chvíli jsem si uvědomila,
že samo mládí není žádná omluva,
že jsem se mohla víc zajímat.
Režie
Scénář
Podle stejnojmenného románu
a knihy ''Do poslední hodiny''
Producent
Výroba
Výprava
Střih
Hudba
Hráli
Obsazení
Vedoucí produkce
Kostýmy
Masky
Asistent režie
Zvláštní efekty
Zvuk
PÁD TŘETÍ ŘÍŠE
Film režiséra